Співчувати та діяти. БЛОГ Олександра Вишнякова, директора Гуманітарного штабу Ріната Ахметова
![](https://akhmetovfoundation.org/rails/active_storage/disk/eyJfcmFpbHMiOnsibWVzc2FnZSI6IkJBaDdDRG9JYTJWNVNTSnJkbUZ5YVdGdWRITXZaM053YjI1bk9EQjZabmR6TkhWM2FXZ3hkbTF3Ym5GbGMzaGtaQzlsTWprek5qaG1OMkU0WVRKalltWTJOV1UxTXpWaE5URXpaR0UyTVRkbE9EWTFNbUU0WlRRMFpEaGxNVE5tTmpVNE5USXlZemxtTmpWa01UZGpZak0zQmpvR1JWUTZFR1JwYzNCdmMybDBhVzl1U1NKYmFXNXNhVzVsT3lCbWFXeGxibUZ0WlQwaU1qQXhOeTB4TVMweU9UQXhOMTh3WDI5eWFXY3VhbkJuSWpzZ1ptbHNaVzVoYldVcVBWVlVSaTA0SnljeU1ERTNMVEV4TFRJNU1ERTNYekJmYjNKcFp5NXFjR2NHT3daVU9oRmpiMjUwWlc1MFgzUjVjR1ZKSWc5cGJXRm5aUzlxY0dWbkJqc0dWQT09IiwiZXhwIjoiMjAyNC0wOS0wN1QyMzoyNDowOC4zNzlaIiwicHVyIjoiYmxvYl9rZXkifX0=--f2e8698e0157f6b1c804d36219e8b6d48b45a93c/2017-11-29017_0_orig.jpg?content_type=image%2Fjpeg&disposition=inline%3B+filename%3D%222017-11-29017_0_orig.jpg%22%3B+filename%2A%3DUTF-8%27%272017-11-29017_0_orig.jpg)
Зараз кожна дитина, яка живе в зоні бойових дій, знає, що таке вижити на війні. Як складно її сім'ї забезпечити базові потреби. Ще гірше доводиться сім'ям, які втратили близьких.
Наші волонтери розповіли одну з тисячі подібних історій. Мар'їнський район. В одному з сіл живе старенький з трьома маленькими онуками. За останній рік він втратив дружину та дочку. Тепер його сенс життя – ці діти. А кожен день – як останній. Ночі в підвалах під обстрілами, продуктовий набір на чотирьох, мізерна соціальна допомога. Пережити війну та поставити на ноги дітей – для пенсіонера тепер найголовніше.
Сумні, важкі історії – не єдиний показник, як живуть люди "там". Хоча їх треба знати й пам'ятати. І не проходити повз цих людей.
Ми з колегами звикли сприймати ситуацію з двох сторін: співчуття і дії, які суперечать одна одній. Головне – допомогти покрити життєво необхідні потреби тут і зараз.
З 2014 року ми проводили регулярні соцдослідження: чого люди потребують найбільше? Три роки тому люди гостро потребували медикаментів (45% опитаних), продуктів харчування (36%) і предметів гігієни (29%). 38% жителів непідконтрольних територій Донбасу про свою життєву ситуацію говорили: "Терпіти тяжке становище вже неможливо".
Поступово гуманітарна ситуація перестала бути катастрофічною. Уникнути голоду вдалося завдяки об'єднаним зусиллям гуманітарних місій і волонтерських ініціатив. Але тяжке становище людей нікуди не поділося.
За весь час роботи ми доставили та видали мирним жителям понад 130 тисяч тонн продуктів. Це майже 12 млн продуктових наборів. Упродовж трьох років Гуманітарний штаб оперативно реагував на потреби та мінливу ситуацію, для цього постійно робилися нововведення і проводилася системна робота:
- розширення географії продуктової допомоги на всю "сіру зону" та прифронтові території – туди, куди доїхати, здавалося, неможливо. З обох боків лінії зіткнення допомогу регулярно отримували понад півмільйона людей;
- відправлення автоколон 3-4 рази на тиждень дало змогу налагодити системну роботу із закупівлі, доставки та видавання продуктів. Люди, які отримували набір, твердо знали: в призначений термін за талоном обов'язково отримають наступний;
- актуалізація вмісту наборів. Двічі на рік оновлювався вміст наборів відповідно до потреб у корисних продуктах, мікроелементах. Штаб вводив необхідні продукти для окремих, найбільш уразливих категорій – від мам-годувальниць до немовлят і малюків 1-3 років.
Чому ми продовжуємо?
Понад 3,8 млн осіб на Донбасі потребують гуманітарної допомоги – це дані ООН. Особливо тяжке становище в селах з обох боків лінії зіткнення і в "сірій зоні" – людям там катастрофічно не вистачає продуктів і засобів для виживання.
У листопаді 2017-го на Донбас вирушила 307-а автоколона Штабу Ріната Ахметова з гуманітарною допомогою. Ці продукти вже видаються жителям прифронтових сіл і "сірої зони". З графіками видавання допомоги в кожному населеному пункті можна ознайомитися на сайті Штабу.